СЕДЕМТЕ МЕЧА ОТ НЕБЕСНАТА ПЛАНИНА
= Епизод 12 =
Превод: Крал Редакция: desjer
Не исках да се влюбвам, но го направих.
Не! Не!
Зелена перла!
Зелената перла е мъртва заради теб!
Не го ли проумя?
Мислеше си, че искаш да я спасиш.
Но ти си по-лош от мен. По-лош и от Докадо!
Ние не сме я лъгали.
Бяхме искрени с нея. Просто сключихме сделка.
Но ти… искаше от нея да повярва в любовта и затова сега е мъртва!
Преданост…
доверие…
чест.
Виж до какво водят принципите ти!
Излъга Зелената перла. Но поне себе си не лъжи!
Първият брат? Дзибан, стой при децата.
Джаонан!
Зелена перла…
Да се връщаме в Небесната планина.
Първи братко, къде отиваш?
Огнен вятър беше безразсъден.
Не се подчини на заповедта ми и поведе отряда си срещу Джаонан.
Зелената перла прекалява. Откъдето мине, всява хаос.
Чу Джаонан намери меча си. И тя избяга с него.
Тази жена ми смразява кръвта.
Чу Джаонан, ще те надвия!
Сега може да не взех меча ти,
но чрез Зелената перла предизвиках слабост у теб.
Преданост, доверие, чест.
Принципите, в които вярва Чу Джаонан. Ще ги унищожа.
Нека да разбере, че подобни принципи не съществуват.
Веднъж да сломя сърцето му, лесно ще го победя.
Ваше височество има право.
Джаонан, трябва да знаеш, че платих висока цена.
Бъди сигурен, че ще владея Драконовия меч!
Ваше височество, сигурно са избягали на коне.
Но дъждът е отмил следите им.
Генерал Налан, дай заповед да започне издирване.
Слушам.
Ваше височество, погледнете.
Намерих тези семена под моста.
Предполагам, че са изпаднали от някоя скъсана торба.
Мисля, че група бунтовници е избягала по течението.
Добре. Веднага прати да ги търсят!
Не желая никой от тях да доживее да посее тези семена!
Слушам!
Учителко, защо сватбите са толкова шумни?
За да разберат хората, да дойдат и да благословят невестата.
А защо трябва да я благославят?
Трудно е двама души да живеят заедно.
Затова благословията е важна за тях.
Учителко, ти си израсла с Дзибан. И сега живееш с него.
Когато Дзибан ти даде годежен подарък,
и ние ще те благословим, както е обичаят.
Ще те благословим, както е обичаят.
Стига сте бърборили глупости!
Не са глупости. - Стига, де!
С Дзибан и мен е друго. Като пораснеш, ще разбереш.
Не се виждат войници. Засега можем да се скрием тук.
Оставят сватбените сладкиши в храма.
Скоро ще можем да хапнем нещо.
Добре. Да вървим. Внимавайте и бъдете тихи.
Хайде.
Заповядай.
Може ли още малко?
Как може така нахално да просиш? - Ама това е сватбен сладкиш!
Раздава се за късмет, а не за наяждане!
По малко, за да има за всички.
Не го взимай тогава. - Не, не!
Господине, не се сърди. Брат ми говори необмислено.
Извинявам се от негово име. Нали така?
Ще вземем по едно парче. - Добре, взимайте.
Какво има още? Хората чакат на опашка.
Давайте.
Господине…
Имате още много от сладкиша, а чакат само няколко души.
Дай ни повече, моля те. - Защо ми причиняваш неприятности?
Какво става?
Какво има?
Господарю Джао, дадох им по парче, но настояват за още.
Момчета, не ми изглеждате познати. От града ли сте?
Днес дъщеря ми получава годежните дарове,
затова раздаваме сладкиша, да им носи късмет.
Вие сте млади и здрави.
Не изглеждате слаби. Даже имате вид на здравеняци.
Защо просите още?
Не бива.
Големи хора сте.
Защо не положите усилие да си изкарвате сами прехраната,
негодници такива?
Аз помолих за още!
Карай се на мен, но не ругай брат ми!
Хуаджао!
Дзибан, не се ядосвай. Човекът има право.
Господине, преценил си неправилно братята ми. Те са герои.
Почтени хора са. Искаха още сладкиш заради нас.
От два дни не сме яли. Слаби сме и не можем да вървим.
Господине, дай ни още, моля те! - Хуаджао, изправи се!
Моля те, господине! Моля те!
Масан, дай им още.
Благодарим, господине!
Девойче, вземи и тази кошница.
Благодаря!
Ще ми кажеш ли… какво е станало с родното ви място?
Как се озовахте тук с децата?
В селото ни върлува глад.
Тръгнахме на юг, но се натъкнахме на крадци.
Ограбиха ни. Имаме късмет, че още сме живи.
Размирни времена са. - Така е.
Добре.
Предполагам, че няма къде да отседнете.
Ако желаете,
останете в нашия храм, докато възстановите силите си.
Настанете се там засега.
Моля, не си правете труда. - Няма нищо.
Всеки се сблъсква с несгоди в живота. Елате с мен.
Виж, дрехите на децата са влажни.
Ще им потърся сухи. Иначе ще се разболеят.
Останете тук засега. По-късно ще продължите на юг.
Господарю, изпълнихме нареждането и им занесохме сухи дрехи.
Добре, може да ме оставиш.
Господарю, не знам как да го кажа.
Не повярва на тези хора, така ли?
Казах прекалено много. - Зная какво правя.
Не говори пред никого за тях. - Разбирам.
Дава се награда за сведения относно бунтовниците от бившето село Бойно.
Дрехите ми са много хубави. - И моите са много красиви.
Моите са по-хубави! - А моите са най!
Не, моите са най!
Ю Фан, и ти трябва да се преоблечеш. Аз ще остана да ги наглеждам.
Благодаря ти, Мулан. - Моите дрехи са най-хубави!
Моите са!
Дай да ти помогна.
Мулан.
Зная, че ти беше трудно да молиш за храна.
Няма нищо.
Спрете! Претърсете ги!
Спрете веднага! - Не мърдайте!
Мулан, може ли да те попитам нещо?
Защо е тази тайнственост? Питай.
С кого смяташ да остарееш?
С учителя ми, предполагам.
Но не знам кога пак ще се върна на планината.
Не, имах предвид - мъж и жена…
като младоженците в съседство.
Не зная. Не съм мислил за това. - Ами помисли.
Как да мисля? На Небесната планина бяхме само мъже.
Нямаше жени. - Какво чувстваш към учителката?
Хуаджао, Мантоу, помогнете ми!
Къде са Панда и момичетата? - В коридора.
Доведи ги.
Панда! Сяолан! Сяо Сяолан!
Идвайте!
Каква е ситуацията? Капитане, претърсихме край реката.
Не намерихме следи от изоставен сал.
Навсякъде ли огледахте? - Да. Кълна се!
Добре. Щом не са слезли на брега, значи са избягали надолу по реката.
Огледайте по течението!
Изначало хората са добри по природа.
По рождение си приличат, но по нрав са различни.
Стават лоши, ако не учат.
Доброто учение е пътят към целостта.
Някога майката на Мън Дзъ се трудила усърдно,
но синът й не учил, затова тя счупила тъкачния стан.
Важно е да изсушим семената.
Ако покълнат сега, няма какво да засеем напролет.
Ю Фан, не можем да останем задълго.
Войниците ще ни открият.
Предполагам, че утре трябва да тръгнем.
Ще тръгнем право на юг. - Добре.
Тук изглежда безопасно, но и аз се притеснявам.
И чичо Джао не знае кои сме. Но ако разбере…
Нека не мислим за това. Да си тръгваме по-скоро.
Чичо Джао ни остави храна. За колко ще ни стигне?
За два или три дни.
Не можем да разчитаме на подаяния през цялото време.
Бихме могли…
да заменим едната торба семена за храна.
В никакъв случай!
Децата рискуваха живота си заради семената.
Не ги захвърлиха, дори когато Сяопей умря.
Как можеш да ги продадеш?
Разбирам. Ще измисля нещо друго.
Къде тръгна?
Пази ми меча. Не мога да го взема с мен.
Дзибан, ще дойда с теб.
Няма нужда, братко. Стой тук и пази Ю Фан и децата.
Бъди нащрек.
Една купичка… две…
Чичо Джао днес получи годежни дарове и ни даде супа с фиде.
Фидето е много дълго. Символизира дълъг живот.
Ами яйцата?
Те са кръгли и са символ на обединение.
Има ли за всички? - Да, има.
Ами за Сяопей?
Стига сте ревали!
Ако учителката ви чуе, ще й стане зле.
Дайте да отделим една купичка за Сяопей.
Сяопей отдавна не е ял яйца.
Ще му дам моето.
Това ще му стигне.
Учителко, с Дзибан всичко ще е наред. - Зная.
Само кажи и отивам да го намеря!
Няма нужда, Дзибан ще се оправи.
Да вървим да хапнем.
Какво става? Хуаджао?
Сяопей ни липсва.
Ако Сяопей знаеше колко ви е мъчно,
би поискал да проявите смелост.
Учителко, държах се лошо със Сяопей. Не бях прав.
Учителко, учителко! - Панда!
Панда, не умирай! Панда! - Какво става?
Панда! Панда, не умирай! - Тихо!
Хуаджао, накарай ги да си изядат вечерята.
Ю Фан.
Ще опитам да намеря лекарство.
Мулан!
Внимавайте с огъня!
Дзибан!
Четвърти братко, какво правиш?
Панда има треска. Трябва му лекарство.
Затворено е. Елате утре.
Не, едно дете е болно! Не бихте ли ни дали малко лекарство?
Да ви дам? Дори не молите да го купите?
Не, не ме разбирайте грешно!
Утре ще го платя!
Помоли ме пак утре, когато ти се намират пари.
Мулан, да си ходим. Ще измисля нещо. - Нямаме никакви пари.
Какво повече бихме могли да сторим, като нямаме пари?
Да се връщаме в храма. Ще измисля нещо.
Дзибан! Дзибан! - Пусни ме!
Дзибан, не може да правиш така! - Пусни ме!
Не забравяй, че сме воини.
Воинът трябва да е добродетелен. Как така ще крадем?
Ако учителят Тъмна жар узнае, ще се разочарова!
Знам.
Но по-важно е да спасим живот.
Утре ще им дам парите.
Знаеш ли какво лекарство да търсиш?
Разбирам от билки. Нека аз го направя.
Откакто излезе днес, Ю Фан се тревожи за теб.
Добре съм.
Намерих си работа.
Изкарах малко пари за храна.
Панда е болен.
Ще трябва да останем тук още няколко дни.
Утре ще дойда да работя с теб.
Няма нужда.
По-добре сам да работя.
А ти да пазиш Ю Фан и децата.
Ако войниците ни открият, трябва да бъдеш там.
Нека побързаме.
Учителко! Дзибан и Мулан носят лекарство.
Ю Фан. Лекарството.
Добре, че намерихте. - Дзибан, остани при Панда.
Отивам да приготвя лекарството. - Добре, върви.
Как ви го дадоха?
Ю Фан, на Панда му е зле.
Приготви го, после ще говорим.
Мулан.
Откъде го взехте?
Не разпитвай него! Той няма отношение към това.
Аз го откраднах. - Откраднал си го?
Мулан. Какво стана? - Аз…
Казах ти да не питаш него!
Опита се да ме спре, но не успя.
Хуаджао, иди при децата.
Дзибан, как може да говориш така пред децата?
Ти започна да питаш.
Детето е много болно. Животът му е на косъм.
Взех лекарството и ще го платя, когато имам пари.
Откраднал си го. Как не те е срам?
Дзибан, може ли да си толкова глупав?
Я ни виж! Можем ли да си позволим лекарство?
Да оставим детето да умре ли?
Войниците! Войниците са тук! - Панда!
Сяопей! Сяопей!
Учителко, ще умра ли?
Не, не се бой.
Ще се оправиш. Нали съм при теб?
Скоро ще оздравееш.
Дзибан и Мулан донесоха лекарство.
Учителко, повече няма да съм толкова лаком.
Панда! Панда!
Мулан!
Остави го да спи. Лекарството скоро ще е готово.
Дзибан, съжалявам. - Няма защо.
Не си направил нищо лошо.
Но Ю Фан се ядоса.
Не обвинявай Ю Фан. Тя има право.
Обаче, ако ти позволя да поемеш цялата отговорност…
Престани.
Ти си воин от Небесната планина.
Герой.
Истината е,
че ви принудихме да дойдете с нас, да просите и даже да крадете за нас.
Ние трябва да ви молим за прошка.
Не биваше да те въвличам в това днес.
Четвърти братко.
Ти трябва да пазиш репутацията си.
Воините от Небесната планина не бива да стават за посмешище…
или да петнят името си.
Аз може и да получих меч от господаря Тъмна жар,
но дълбоко в себе си знам,
че в сравнение с теб
не съм никакъв воин.
Затова мога да правя това, което направих.
Дзибан… Защо говориш така?
Откакто слязохме от Небесната планина, станахме братя.
Седемте меча не могат да бъдат разделяни.
Ще тържествуваме или ще страдаме заедно.
Но днес…
ти позволявам да поемеш отговорността сам.
Давам ти да поемеш вината пред децата и Ю Фан.
Мъжът трябва да знае кога да отстъпи и кога - не.
Всичко е наред.
Аз…
Нека първо си изпие лекарството.
Учителко, много горчи! Не го искам!
Доброто лекарство е горчиво. Хайде.
Изпий го и ще оздравееш.
Панда, гълтай веднага!
Не само на теб ти е зле.
Изпий го и оздравявай. Не ни карай да се тревожим за теб!
Учителко, дай аз.
Панда… Трябва вече да си по-добре.
Беше трудно да намерим лекарство.
Учителката, Дзибан и Мулан се измъчиха, докато го намерят.
Учителката трябва да се грижи за теб, дори когато и тя не е добре.
Не искаш и тя да се разболее, нали?
Капитане. Достигнахме устието на реката.
По-нататък няма път.
Ами планините?
Опасно е за лодките да доближават брега.
В планината биха умрели, дори да са слезли на онзи бряг.
Добре. Проверете наоколо. Утре продължаваме да ги търсим.
Докадо е изпратил цял полк да ни търси.
Всички пътища се наблюдават.
Тогава отиваме в планината. Ще избягваме пътищата.
С тези дрехи можем да скрием кои сме.
Някакви вести?
Огледах навсякъде, но не открих знак от Червените копия.
Обаче един дървосекач ми каза, че вчера е видял сал по реката.
Имало е деца на него. - Дали не е била Ю Фан с децата?
Трябва те да са били. Децата лесно я издават.
Трябва да ги намерим преди войниците.
Тръгваме след залез слънце. - Да, старейшино.
Спри на място!
Кой си?
Какво има в талигата?
Не исках да се влюбвам, но го направих.
Не!
Гледахте: СЕДЕМТЕ МЕЧА ОТ НЕБЕСНАТА ПЛАНИНА
= Епизод 12 =
Превод: Крал Редакция: desjer